SALAISUUTENI KUKKA
Teimme kaikkemme, mutta poikanne Juan on kuollut.
Juurihan hän hengitti. Ehkä olette erehtyneet.
Ei tällä kertaa. - Haluan nähdä hänet.
Saatte toki, mutta älkää toivoko liikoja.
Hän voi näyttää hengittävän, mutta sitä hän ei tee.
Se johtuu hengityslaitteesta.
Sitten vien hänet muualle. Hankin rahat jostakin.
Jos vain on toivoa... - Ei ole.
Aivokuolemaa on vaikea ymmärtää.
Hän on hengityslaitteessa. Siksi hän näyttää hengittävän.
Mutta hänen aivonsa ovat kuolleet. - Juan on vahva. Hän on vasta 16.
Sanotte, että hän hengittää, joten ehkä hän tekee niin.
Se johtuu hengityslaitteesta. - Valitan, mutta en usko...
Valittettavasti todisteet ovat kiistattomia.
Kuvauksessa ei näkynyt mitään, hän on siis aivokuollut.
Olkoon vaikka vähän hullu, kunhan vain elää.
Poikanne on kuollut.
Juan? -Hän on kuollut.
Ilmoitammeko perheellenne? -Ei.
Elän yksin. Mieheni kuoli kaksi vuotta sitten.
Anoppi on, mutta... Pitikö hänen antaa pojalle se moottoripyörä?
Saakelin moottoripyörä. Minä varoitin poikaa.
"Kuolen, jos sinulle sattuu jotain sen moottoripyörän kanssa."
Tällaista sattuu joka päivä. - En menetä poikaani joka päivä!
Vannokaa. -Mitä niin?
Että Juanini on kuollut. - Tuota meiltä ei ole ennen pyydetty.
Älä tuomitse...
Me vannomme, että poikanne Juan on kuollut.
"puolustuskyvytön vaanivan hulluuden edessä."
Käytän joka päivä jotain sinun antamaasi. Tänään saappaita.
Muistatko, miten sait auttaa minua riisumaan ne?
Näin ne ja muistin sinut. Panin ne jalkaani. Nyt ne puristavat.
Muistosi puristaa sydäntäni niin kuin saappaat jalkojani.
En saa niitä jalastani!
Olisiko antaa 1 000 pesetaa? 500?
Ei ole pikkurahaa. Auta riisumaan nämä saappaat, niin saat 5 000.
Selvä. Mennäänkö portaille, suihkulähteen luo?
Istu siihen.
Tämäkö? -Ei, tämä ensin.
Riisutaanpa tämä.
Onpa tiukassa. Kisko itsekin. - En voi, minä putoan.
Odota vähän.
Päästä irti!
Ota tästä kiinni ja vedä. Ei kärjestä.
Näinkö? Ei auta.
Odota...
Kastumme läpimäräksi. - Ei pikku sade haittaa.
Haen kaverini. - Saat kyllä rahasi.
Ota. -Kiitos.
Onpa ilma. -Niin on. Kahvi ja konjakki, kiitos.
Käyn soittamassa.
Elintensiirtoyhdistys. - Täällä Leo, Bettyn ystävätär.
Onko hän paikalla? - Hän on opettamassa.
Madridissa vai muualla? - Madridissa. Hotelliopistolla.
Kuten aina. - Hänellä voi mennä pitkään.
Jätänkö viestin? - Ei, kiitos vain.
TUNTEET: TUSKA, RAIVO, KYVYTTÖMYYS, HUOJENNUS...
KÄYTÖS: AGGRESSIIVINEN, ETSIVÄ, SURUISA, HALUTON...
Oliko pojallanne sosiaalisia ongelmia?
En tiedä... No, hän halusi aseistakieltäytyjäksi.
Hän vastusti väkivaltaa, suvaitsemattomuutta ja sotaa...
Hän siis välitti lähimmäisistään.
Puhuiko hän usein kuolemasta? - Miksi? Hän oli vasta 16.
Kysymme, koska jotkut haluavat elintenluovuttajiksi.
Haluamme tietää, onko Juan... - Aiotteko tehdä elintensiirron?
Onko vielä toivoa? -Ei pojallenne, muille potilaille kyllä.
Poikanne elimet voivat pelastaa monen hengen.
Juan on nuori ja terve, hän voi pelastaa jopa viisi ihmistä.
Tarvitsemme hyväksyntänne. - Älkää lisätkö kärsimystäni.
Minua varoitettiin odotushuoneessa. Minun poikaani ette leikkele.
Se on yksinkertainen operaatio. Hän ei muutu siitä miksikään.
Haluan nähdä poikani! - Miettikää vielä.
80% omaisista antaa suostumuksensa.
Se antaa heille suurta lohtua. Tiedämme sen kokemuksesta.
Kenelle elimet annetaan? -Niille, jotka tarvitsevat niitä eniten.
Ei kai arabeille?
Annamme ne eniten tarvitseville, rodusta ja asemasta riippumatta.
Luin, että upporikkaat arabit ostavat mustasta pörssistä mitä vain.
Sellaista tapahtuu vain kehitysmaissa.
Espanja kuuluu Kansainväliseen emin... -Elin...†††
Kansainväliseen elintenluovuttajajärjestöön.
Toiminta on täysin avointa.
Kai ne jäävät sentään Madridiin? - Siitä emme saa antaa tietoja.
En tiedä... Antakaa pari päivää aikaa. En voi päättää nyt.
Haluan vain nähdä poikani. - Valitan, emme voi odottaa.
Saatte pari minuuttia...
Ei mitään kiirettä. Sanokaa, jos voimme jotenkin auttaa.
Emme ole täällä vain vaatimassa. Anteeksi, jos loukkasimme.
Koskaan ei ole liian myöhäistä. Mennään.
Olit loistava, Manuela. - Enkö ollut vähän yliampuva?
Et, esityksesi paranee kerta kerralta. Kelaan nauhan alkuun.
Jos haluatte, voitte esittää kommentteja.
Miltä se sinusta tuntui, Roberto? - Kaamealta.
Etenkin se kun Manuela kieltäytyi tajuamasta aivokuolemaa.
En minä kieltäytynyt. Minähän olen sairaanhoitaja.
Moni ei edes tunne tomografiaa. - Aivokuolemaa on vaikea selittää.
Omainen on kriisissä -
ja tarrautuu pienimpäänkin toivonkipinään.
Luovutuksesta ei voi puhua ennen kuin omainen hyväksyy kuoleman.
Siksi asia on selitettävä selkeästi ja suurella kunnioituksella.
Kun hän puhui arabeista, menetin kunnioitukseni. Minä raivostuin.
Tuomitsit Manuelan reaktion. - Äidin. Minä en ole rasisti.
Reaktiosi oli luonnollinen.
Kun sekoilin emien ja elinten kanssa... olisin voinut kuolla.
Meinasin päästellä pöksyyn. - Manuela! Se on ymmärrettävää.
Mutta et saa tuomita omaista.
Tuska ja pelko oikeuttavat kaiken- laisiin reaktioihin, karkeisiinkin.
Leo! Mitä sinä täällä?
Oli pakko nähdä sinut. - Onko sattunut jotain?
Ei. Nyt vain sataa... - Jo oli aikakin.
Odota kahvilassa, Manuela. - Selvä. Nähdään, Leo.
No, mitä? -Saat auttaa saappaiden riisumisessa.
En saa niitä jalastani. Älä katso noin. En voi pyytää muitakaan.
Apulaisella on vapaapäivä. Yritin soittaa, en tavoittanut häntä.
Tulehan tänne...
Olet läpimärkä. -Et usko millainen päivä minulla oli.
Jalka tänne.
Onpa tiukassa. - Niin on.
Sain ne Pacolta kaksi vuotta sitten.
Illalla hotellissa hän sai vetää ne jalastani.
Nyt toinen.
Johan helpotti. - Et voi jatkaa noin.
Miten? - Toiset saappaat?
Nämä saan jalkaan ja pois itse. - Et saa olla noin heikko.
Mitä minun sitten pitää tehdä, Betty?
Syömmekö illalla yhdessä? - Jos vain pääset tulemaan.
Älä ole huolissasi. Kyllä tämä tästä.
Tätä menoa päädyn Anonyymeihin Alkoholisteihin.
Kävitkö tapaamassa ystävääni El Pa‚is'issa?
En vielä. Se on niin vaikeaa... - Pötyä. Angel on lumoava.
Lupaa, että menet pian. - Hyvä on.
Kerroitko kuka minä olen? - En. Kerro itse, jos haluat.
Minulle on vaikeaa kaikki paitsi juominen.
Käy enemmän ulkona. Et voi vain istua ja odottaa Pacon soittoa.
En voi sille mitään... -Sitten tarvitset asiantuntijan apua.
Paco sellaista tarvitsee.
Et ole ainoa nainen, jolla on aviollisia ongelmia.
Tuo on laiha lohtu.
Blanca, minulla oli asiaa, mutta unohdin mitä.
Ottakaa fosforitablettinne.
Ei se paranna muistia, saa minut vain himokkaaksi.
Fosfori on afrodisinen aine. - Mitä se tarkoittaa?
Nyt muistan. Jos Paco soittaa, soittakoon illalla uudestaan.
Jos hän kysyy miten minulla menee, valehtele, että loistavasti.
Poikani tuo pullot, kun minulla oli niin paljon kantamista.
Selvä... Minä myöhästyn!
Hei, äiti. Joko kerroit hänelle?
En. En voi jättää häntä nyt, kun hän tarvitsee minua.
Ei tiedä milloin tulee uusi tilaisuus.
Uskon vasta kun näen sopimuksen.
Minä hoidan sen. - Se minua huolestuttaakin.
Miten tuottaja voi antaa 2 miljoonaa näkemättä mitään?
Vie roskat.
Ei kai hän pyydä... mitään vastineeksi?
Mitä sinä puhut? - Etkö voi etsiä jotain toista?
En ole tanssinut aikoihin. Munuaiseni eivät ole kunnossa.
Älä viitsi, äiti. Olet paras. - Olin. Ja siitä on jo kauan.
Tämä on lempipaikkani. - Kuin sydän ja verisuonet.
Tämä saa El Pa‚is'in toimimaan. - Silloin kun se toimii.
Anteeksi... Angel? - Minä olen.
Olen Leo. Leo Mac‚ias, Bettyn ystävätär.
Aivan, Betty soitti tulostanne. Miten voin auttaa?
Hieman yltiöpäistähän tämä on...
Tahtoisin kirjoittaa lehteenne kirjallisuudesta.
Tämä on kovin uskaliasta...
Ei uskaliaisuus ole aina pahasta.
Olenko lukenut tekstejänne? - Ette ole.
Vaikutanko sivistymättömältä? - Ei, en ole julkaissut mitään.
En odota saavani töitä vain koska tunnen Bettyn.
Toin pari juttua. Saatte käsityksen tyylistäni.
Yhden romaanin ja kaksi esseetä.
En halua viedä enempää aikaanne. - Pötyä. Puhutaan sisällä lisää.
Täytyy käydä wc: ssä. - Ensimmäinen ovi tuolla.
Onko "Kylmähuone" teidän romaaninne? -Tietenkin.
Siinä ei ole nimeänne. - Unohdin sen.
Saako olla kahvia? - Kiitos.
Milloin aloitte kirjoittaa? - Noin kymmenvuotiaana.
Perheeni muutti Extremaduraan.
Kortteli oli täynnä lukutaidottomia.
Naapurit maksoivat siitä, että kirjoitin ja luin heidän kirjeensä.
Olen kirjoittanut siitä lähtien. - Suurenmoista!
Maistuuko? -Ei, kiitos.
Oletteko erikoistunut johonkin kirjallisuuslajiin? -En.
Haluan päättää aiheesta ja välttää Espanjan kirjallisuutta. Lisäksi...
Vielä yksi ehto? -Kyllä. Haluan kirjoittaa salanimellä.
Sopii. Mistä kirjailijoista pidätte? - Naisista enimmäkseen.
Seikkailu- ja itsetuhomielisistä, kuten Djuna Barnes, Jane Bowles -
Dorothy Parker, Jean Rhys, Virginia Woolf, Janet Frame...
Kirjoitin heistä artikkelin "Tuska ja elämä", ja tiedän heistä kaiken.
Naiskirjallisuus kiinnostaa minuakin. -Mukava kuulla.
Entä Amanda Gris? - Mistä tiedätte, että hän on nainen?
Kukaan ei ole nähnyt hänestä edes valokuvaa.
Siinä olette oikeassa. Mutta hänen tyylinsä on naisellinen.
Kaikkea Barbara Cartlandista venezuelalaisiin tv-sarjoihin.
Romanttinen kirjallisuus ei taida miellyttää teitä.
Toki, mutta se mihin te viittaatte ei ilmaise minkäänlaisia tunteita.
Ei tuskaa, ei häpeämättömyyttä. Vain myöntyvää tunteellisuutta.
Kunnioitan näkemystänne, mutten ole samaa mieltä.
Voisitteko ilmaista tuon äskeisen viiden sivun kirjoituksella?
En ole siihen oikea henkilö. Amanda Gris kammottaa minua.
Sitä parempi. Voimme julkaista kolumnin vastaan ja puolesta.
Ensinmainittu olisi teidän. - En halua kirjoittaa vastaan.
Elämässäni on jo tarpeeksi kielteisyyttä.
En halua enempää. Varsinkaan, jos siitä maksetaan.
Näkemiin.
Minä...
Olen oikea paukapää!
Rosa, täällä Leo. - Leo! Tule sisään.
Mitä toit? -Vaatteita. Jos vaikka on käyttöä...
Kaikelle on käyttöä. Uusia kaikki...
Pikku tyttöseni tuli!
Miten menee, äiti? - Miten pitäisi?
On ollut vähän alamaissa. - Tämä sää. Ja Madrid!
Ja hänen hermonsa. Hän kiivastuu kaikesta.
Hiljaa, epäsikiö. Sisaresi syyttää kaikesta hermojani ja kuvitelmiani.
Lopeta. Säästä se johtuu. - Jalkani ovat lyijynraskaat.
Käy ulkona, ettet laiskistu. - Olen jo laiskistunut.
Mikset vie häntä ulos, Rosa? - Ei hän halua.
En lähde skinien tapettavaksi tai auton tuupattavaksi!
Skinit tuijottavat minua aina.
Hän haukkuu heitä hipeiksi. Heitä on vain kaksi koko alueella.
Enhän minä näe, ovatko he skinejä vai juppeja.
Eikä hän halua silmälääkäriin. - Toin Amanda Gris'in uusimman.
En minä pysty lukemaan. Kun en pysty edes virkkaamaan.
Minä voin lukea. Onpa hieno antologia.
Mennään sohvalle istumaan, häntäluuni on kipeä.
Sisaresi rakastaa näitä kullattuja tuoleja. Hän on kuin mustalainen.
Täällä istun päivät, tekemättä mitään. Kun olen melkein sokea...
Lääkäri sanoo, että silmät voisi leikata.
Sisaresi haluaa minut leikkaus- pöydälle. Minäpä en halua!
Nyt minua ei leikata. Tehkööt mitä tahtovat, kun olen kuollut.
Et saa sanoa noin, äiti. - Pian te minusta pääsette.
Minä vain mainitsin lääkärin... - Leikkaus on kuin meloni.
Se on avattava nähdäkseen, onko se hyvä.
Olet oikeassa. - Siinä meillä on filosofi.
Filosofilla on ummetus ja hän menee nyt vessaan.
En pysty paskomaan, ellen ota glyseriinisuppoa.
Pitääkö hypätä seipäällä ylitsesi?
Näetkö, millainen hän on? - Kauhea.
Haluaa paskoa kaiken aikaa, ottaa supon joka päivä.
En ole edes tarjonnut mitään. Varsinainen tyhjäpää!
Laitoin ruokaa. Haluatko kahvia? Aioin juuri keittää...
Hän ei siedä vastaansanomista. On aina vain aggressiivisempi.
Iästä se johtuu. Hän on tottunut elämään maalla.
Hän seuraa tätiesi ja isoäitisi jälkiä. Hulluus on verissä.
Syö nyt, mustekalaa. - Taidan tyytyä kahviin.
Eikö meidän voi käydä samoin? - Etkö nähnyt hänen vaatteitaan?
Varsinainen kassialma. Vanukasta? Vain maitoa ja munia. Syö nyt.
Toin nämä sinulle. - Ei, annat meille liikaakin...
Älä nyt aloita, Rosa.
Siihen asti, kunnes Santiago saa töitä. -Miten hänellä menee?
Kurjasti. Tekee pikkuhommia ja juo aina vain enemmän.
Hänen ja äidin suhteen olen kuin kahden tulen välissä.
Muuttaisit minun luokseni. - Miten muka?
Sinulla on liikaa työtä. - Olen tottunut.
Minuako arvostelet? Älä kuuntele häntä. Minun pääni on kunnossa.
Olisipa yhtä hyvät jalatkin. Onpa sinulla kylmät kädet.
Pidätkö sitä aamutakkia, jonka sait? -En, se on liian kaunis.
Ostin sen käytettäväksi. - Sen on parempi olla kaapissa.
Hävettää lähteä ulos hänen kanssaan.
Sisarellesi ei kelpaa mikään. Yhtä outo on kuin Petra-vainaa.
Itse olet samanlainen kuin hän, tätisi ja isoäitisi! -Ja kuka vielä!
Antakaa meidän geeniemme olla. - Maalla en olisi kenenkään tiellä.
Kuka sanoo, että olet tiellä? - Kiskoo ylös kesken päiväunien.
Muuten hän ei nuku yöllä. - "Ylös!" Aerobikkiako haluat?
Toivottavasti kuolen pian pois, etten ole vaivaksi.
Missä ne ovat? Aina sinä piilotat kaiken! -Mitkä?
Paprikat! - Siinä ne ovat takanasi!
Siinäs näet. Olen melkein sokea.
Hän on sokea ja haluaa takaisin maalle.
Inhoan Madridia. - Et voi asua siellä yksin.
Sinulle on hankittava apulainen.
Joka penkoo kaapit ja syö verimakkarat. Ei käy!
Paahdoin sinulle paprikoita. - Miksi? Minulla on jo kokki.
Osaako se mustalainen kokata? - Kyllä, ja silittää!
Paco sanoo, ettei kukaan silitä yhtä hyvin.
Ei kai häntä passata sodassa paremmin kuin kotona?
Lisää vanukasta? Laitan loput mukaasi. -Älä suotta.
Vaikutat uupuneelta, Leo. - Saat myös mustekalaa mukaan.
Lähteä nyt sotaan... Niin kuin täällä ei olisi tarpeeksi huolia.
Saat tortillaa myös. -Rukoilen hänen puolestaan joka päivä.
Rukoile minunkin puolestani. - Sinun ensimmäiseksi.
Eipä rukoile minun puolestani. - Olet ateisti!
Rukoilu on sinulle pakkomielle. Otatko munkin?
Muuten... olisiko antaa vähän kunnallisveron maksuun?
Toki. Ole hyvä.
Ja muista sisarenpoikasi syntymäpäivä ensi viikolla.
Ei hän tarvitse mitään. - Kaipaa uusia farmarihousuja.
Ja poika kasvaa. Hänestä on tullut niin ahkera ja hyväkäytöksinen.
Ei niin kuin sisarensa, joka ei osaa edes alusvaatteitaan pestä.
Ovat yhtä vanhoja. Isoäiti ja tyttärentytär. Mustekaloja!
Olen minä ristin saanut kantaakseni, Leocadia.
"Näette edessänne naisen, joka on luotu murehtimaan."
"Djuna Barnes."
Niin? - Täällä Angel.
Kuka Angel? - El Pa‚is'ista.
Halusin kertoa heti. Ne esseet ja romaani olivat loistavia.
Pidittekö niistä? -Valtavasti.
Ette kai laske luikuria? - Minäkö?
Oletteko juonut? - Olen, ja silloin en valehtele.
Keksikää salanimi.
"Tuska ja elämä" tulee ensi numeroon.
Saanko sinutella? - Sinutelkaa... sinuttele vain.
Nimi "Tuska ja elämä" on hyvä. - Se on Bola de Nieven laulusta.
"Jos ei oo muuta kuin tuska ja elämä, en elää tahdo lain."
On uutta yhdistää Djuna Barnes kuubalaiseen henkeen.
Sitä halusinkin korostaa. - Onko sinulla jo kustantaja?
Voisin auttaa. - En ajatellut julkaista sitä.
Etkö? Miksi sitten kirjoitit sen?
Omaksi ilokseni. Rakastan kirjoittamista.
Selvä. Tule juttelemaan työstä. Ja anteeksi se aamullinen.
En minä ole ilkeä, joskus vain käyttäydyn typerästi.
Selvä. Hyvää yötä, ja kiitos.
Niin? - Paco, minä täällä.
Leo... paljonko kello on? - Ei kovin paljon.
Kohta kaksitoista. Minä nukuin. Onko sattunut jotain?
On, olen hyvin iloinen ja halusin kertoa siitä sinulle.
Kävin aamulla El Pa‚is'issa... - Ryyppäätkö sinä, Leo?
En. Miten niin?
Vaikutat vain niin hilpeältä kellonaikaan nähden.
Ei Madridissa ole myöhä.
Madridissa ei ole koskaan myöhä, mutta minä olenkin Brysselissä.
Hyvä on... Kerron sinulle sitten aamulla.
Onko kaikki hyvin? - On... On, rakkaani.
Suukkoja. Jatketaan aamulla.
Niin?
Saanko puhua everstiluutnantti Francisco Arcosin kanssa?
Hän ei ole paikalla. Kuka kysyy?
Hänen vaimonsa Madridista. Pyytäkää häntä soittamaan.
Eikö muuta? - Ei, pyytäkää vain soittamaan.
Hyvä on. Kuulemiin. - Kuulemiin.
Leo... vihdoinkin. Katso, jo toinen painos.
Luulin jo, ettet tulekaan. - On ollut kiireitä.
Saitko romaanin, jonka lähetin? - Tietenkin.
Ei se ollut Amanda Gris'iä. Miksi? -Alan kai muuttua.
Miksi? -No koska minä elän.
Ei, vaan miksi muutat tyyliä jos myynti ei ole laskussa?
Unohdat, että sarja on "Aitoa rakkautta".
Tytär murhaa isänsä, tämän yritettyä maata hänet väkisin.
Ja äiti kätkee ruumiin läheisen ravintolan kylmähuoneeseen.
Ruumiista on vaikea päästä eroon.
Etkö itse tekisi kaikkesi lapsesi vuoksi?
Emme puhu lapsista vaan romaaneista. Lapset vievät meiltä elämän.
Romaanit antavat illuusion elämästä. Ihmiset ostavat kirjojamme -
voidakseen elää edes niiden kautta. Kahvia? -Ei, kiitos.
Kuka haaveilee ihmisistä, jotka asuvat slummissa kuin zombit?
Tai päähenkilöstä -
joka tyhjentää alusastioita, jonka anoppi on narkkari -
ja jonka homopoika tykkää neekereistä? Oletko seonnut?
Ehkä, mutta todellisuus on sellaista.
Saamme tarpeeksi todellisuutta lehdistä ja televisiosta.
Se on vienyt maamme räjähdys- pisteeseen. Se pitäisi kieltää!
Lopeta jo. Ei ole kenenkään syy, että poikasi on narkkari!
Se ei ole sinun asiasi!
Annoitko sinä muuten pojalleni 5 000 pesetaa?
Minä? En edes tunne häntä. - Hän sanoi nähneensä sinut täällä.
Onpa kitkerää. Hän on voinut varastaa ne.
Hän vannoi saaneensa ne sinulta kun auttoi saappaiden riisumisessa.
Hän tekee minut sekopääksi valheillaan.
Oliko hän poikasi? Totta se on. - Niinkö? Kuulosti niin hullulta.
Aloitetaan. Jos Alicia alkaa puhua huumeista, sille ei tule loppua.
Leo, sinut palkattiin kirjoittamaan rakkaustarinoita.
Romaanissani on rakkaustarina. - Missä? En huomannut.
Ravintolan omistaja, joka ei voi unohtaa entistä vaimoaan.
Hän joka järjestää anopin murhan -
koska tietää, että ex-vaimo tulee hautajaisiin -
ja ehkä takaisin hänen luokseen? -Aivan.
Voiko mies löytää naisen murhaamalla tämän äidin?
Se perustuu tositapahtumaan. Se tapahtui Puerto Ricossa.
Nyt vedät höplästä. -Enkä.
Harmi, ettette pitäneet siitä. - Hetkinen. Meillä on ongelma.
Iso sellainen.
Sitouduit tekemään viisi romaania vuodessa seuraavat kolme vuotta.
Rakkaustarinoita kosmopoliittiseen tyyliin.
Hienovaraista viittausta seksiin, talviurheilua, hehkuvaa aurinkoa -
kaupunkimaisemia, ministereitä, juppeja...
Ei politiikkaa, ei yhteiskunnallista tiedostuneisuutta.
Aviottomia lapsia kyllä, ja tietenkin onnellinen loppu.
Sopimuksessa mainitaan myös ennakkoon saamasi miljoonat.
Ja sinun ehtosi: Emme saa käyttää oikeaa nimeäsi -
näyttää valokuvaasi, etkä sinä anna haastatteluja.
Suostuimme kaikkeen, ja olemme pitäneet osuutemme sopimuksesta.
Sinä et ole. Se on ongelmamme. - Ongelmana on väri.
Älä leiki arvoituksellista.
En voi kirjoittaa "vaaleanpunaista". Yritän, mutta siitä tulee mustaa.
Pötyä. Sinulla 20 vuoden kokemus. Ei sitä unohda yhdessä yössä.
Koko maailma voi muuttua yhdessä yössä. Minä lähden.
Etkö halua yrittää, ennen kuin saat haasteen sopimuksen rikkomisesta?
Ajattele taloasi, itsenäisyyttäsi, Karibian-matkojasi -
kollageeniasi, rasvaimujasi, perhettäsi, anonyymiyttäsi...
Hyvästi, Alicia. - Ei mitään paskatemppuja, Leo.
Paska? Haluan vain olla rehellinen, vaikkei siitä puhuta sopimuksessa.
Puhu lakimiehesi kanssa. Hän kertoo, mikä sinua odottaa.
Leo! Jos haastamme sinut, kaikki saavat tietää kuka Amanda Gris on.
Toisaalta... Se olisi hyvää mainosta toiselle antologialle.
Mehukas skandaali. Tiedämme kuka hän on ja kenen kanssa naimisissa...
Haastetaan hänet oikeuteen, Tom‚as.
Amanda Gris'in ainoa hyve on se, että hän piiloutuu salanimen taa.
Hänen tekniikastaan ei tiedetä. Kirjoittaako hän koneella?
Truman Capote teki eron kirjailijan ja konekirjoittajan välillä.
Emme edes tiedä, onko Amanda Gris hyvä konekirjoittaja.
Hän tekee puhdasta fiktiota, jota ei pidä sekoittaa kirjallisuuteen.
Kun puhun fiktiosta, tarkoitan valhetta.
Upeaa!
Kuka siellä? -Leo.
Olen lähdössä. Mikset soittanut?
Yritin, numero oli varattu. - Etkä voinut odottaa?
En, mutta voin kyllä häipyä. - Minä avaan.
Hei, Leo. -Hei, Betty.
En olisi häirinnyt, mutta tuli valtava ongelma.
Minullakin on ongelmia. Voimme vaikka vaihdella niitä.
Kiitos, tosiystävä... -Jos olen, mikset sitten kysy mitä kuuluu?
En ehtinyt! Vain sinun kanssasi voin puhua Amanda Gris'istä.
Mitä sanoit..? Vaikutat oudolta. Mitä on sattunut? Kerro.
En voi kertoa. - Miksi et?
Ongelmia työasioissa. - Tämäkin vielä...
Juodaanko jotain?
Puhelin... se soi. Etkö sinä kuule?
Kyllä, mutta ne juomat. - Vastaanko minä?
Ei tarvitse. Minä vastaan.
Mikä yllätys. Kyllä, hän tuli juuri.
Pyydän puhelimeen. Se on sinulle, Leo.
Haloo. -Leo?
Paco! Mistä tiesit, että olen täällä?
Päättelin, kun en tavoittanut sinua kotoa. -Mikä intuitio!
Sanoit, että voin käydä läpi koko kaupungin, ellet ole kotona.
Hyvä kuulla. -Oliko sinulla Bettylle jotain erityistä asiaa?
Oli, kerron myöhemmin. Kuule, onko siellä kallioita?
Tietenkin on.
Paljon, kuten Grand Canyonissa? - Niin. Mitä on tapahtunut?
Jätin "Fascinaci‚onin". Selitän myöhemmin, sinulla on kai kiire.
On, mutta kolmen päivän päästä voit kertoa kasvotusten.
Mitä? - Sain vuorokauden vapaata.
Ihanko totta? Haluan niin nähdä sinut.
Tällä kertaa hyvissä merkeissä. Ei niin kuin silloin Brysselissä.
Toivottavasti. Mutta älä itke, rakkaani.
Itken ilosta.
En itke enää. Huomasitko, pystyn hillitsemään itseni.
Niin. Terveisiä Bettylle. - Terveisiä Pacolta.
Lähetä takaisin. - Mitä hänelle kuuluu?
Ongelmia. -Millaisia?
En tiedä. Mitä ongelmia? - Olen väsynyt kaikkeen.
Hän on väsynyt kaikkeen. Ja on ongelmia töissä.
Siltä ainakin vaikuttaa. - Menen nyt, kulta. Suukkoja.
Samoin. Paljon kallioita.
Hassua, että Paco soitti tänne. - Hän tietää, etten näe kuin sinua.
Tuleeko hän? - Kolmen päivän päästä.
Toivottavasti välinne selviävät. Kuuntele häntä, älä ala uikuttaa.
Käyttäydy kuin aikaihminen. - Tällä kertaa emme riitele.
Mihin ne kalliot liittyvät? Kysyit, onko Brysselissä kallioita.
Niin sanomme "rakastan sinua", ilman että muut ymmärtävät.
Vastanaineina näimme Rocan wc-mainoksen.
Mainoslause oli: "Kallionlujaa laatua. Roca."
Olemme käyttäneet sitä siitä asti, kun emme halua muiden tietävän.
Se tarkoittaa: "Rakastan sinua valtavasti."
Täällä, Blanca. - Löysin sen.
Vihdoinkin! -Se oli viety pestäväksi 2 viikkoa sitten.
En muista siitä mitään.
Ja nyt en löydä onyx-korvakorujani.
Piirongin päällä varmaan. - En löydä niitä. Etsi sinä.
En pidä siitä, että täältä katoaa koruja. -En minäkään.†
Eihän täällä käy muita kuin minä.
Paco!
Leo, täällä Angel. - Voi harmi.
Missä se puhelin on?
Luin juuri, että Bigas Luna -
tekee elokuvaa, joka muistuttaa kovin sinun "Kylmähuonettasi".
Olen täällä. - Kuulostat oudolta.
Puhun ilman käsiä.
Tunnetko Juan José Burésin? -En.†
Hänen käsikirjoituksensa muistuttaa romaaniasi. Bigas Luna ohjaa.
Niinkö? Mikä yhteensattuma. - Se voi olla plagiaatti.
En usko. Olet ainoa, joka on lukenut sen.
Kai sinulla on siihen tekijänoikeudet? -Ei ole.
Minkä tähden ei? - Ei sitä pitänyt julkaista.
En ymmärrä sinua. Oletko itse sen takana?
Minäkö? - Kukaan ei plagioi meitä.
Tulen sinne... - Et vastannut kysymykseen.
Enpä niin... Minä tulen.
En löydä niitä korvakoruja mistään.†
Päivää. Miguel Yuste 40, kiitos.
Siinä! "Onko Amanda Gris hyvä konekirjoittaja?" Paz Sufrategui.
"Amanda Gris, rakkausromaanien Alexandre Dumas." Paqui Derma.
Kuka on Paqui Derma?
Tervetuloa, Paz Sufrategui. - Et tiedä, että se olen minä.
Kiitos että julkaisitte artikkelini. Upeaa nähdä tekstiään painettuna.
Kuka kirjoitti puolesta?
Paqui Derma? Allekirjoittanut. - Ei voi olla...
Meninkö liian pitkälle Paqui Derman suhteen?
Vakava juttu, myös Amanda Gris'ille. - Häijy olit itsekin.
Sinun täytyy tulla huomisen kirjoittajatapaamiseen.
Viihdyt varmasti. - En pääse tulemaan.
Voit kirjoittaa myös lääketieteen- opiskelijoiden mielenosoituksesta.
Huomenna on kiire. Mieheni tulee kotiin.
Onko sinulla mies? Tiesin, että jokin erotti meitä.
"Kuilu välillämme", kuten Amanda Gris sanoisi.
Tulee mieleen Billy Wilderin "Poikamiesboksi".
Shirley MacLaine rakastuu mieheen, jota ei oikeasti rakastakaan.
Minä rakastan sitä, johon luulen olevani rakastunut.
Miltä minä näytän, Blanca? - Seksikkäältä!
Niinkö? Enpä tiedä...
Paco! - Ei, vaan minun Antonioni.
Voitko mennä, kun Paco tulee? Palaa vasta huomenna iltapäivällä.
Harjoittelen iltapäivisin poikani kanssa... -Ylihuomenna sitten.
Haluan olla mieheni kanssa kahden. - Tietenkin. Ottakaa kaikki ilo irti!
Kaikki odottavat sinua. - Odottakoot. Teen töitä.
Mikä sinä olet odotuttamaan itseäsi!
Tämä talo on tärkein. - Ei, vaan sinun poikasi.
Mitä nyt? Kuulin pamauksen. - Haluan pyytää teiltä palvelusta.
Älkää kuunnelko häntä... - Ole hiljaa!
Noin et puhu äidillesi. - Anteeksi.
Saatte minut vielä entistä hermostuneemmaksi. Haluatko?
Kyllä, kiitos. - No, kerro.
Tärkeä tuottaja on tulossa, ja vain äitini puuttuu.
Rouvalla on tarpeeksi pulmia omasta takaa.
Haluatko viedä hänet? -Kyllä.
Mitä odotat, Blanca? -Ei hän uskalla. Siitä on pitkä aika...
Paella ei ole valmis. - Minä hoidan sen.
Ette te osaa. -Menkää nyt. Lisään vain riisin, niinhän?
Niin. Jos herra tulee myöhään, peittäkää se foliolla.
Herra haluaa lämmintä ruokaa. - Lykkyä tykö.
Nyt en enää juo.
Anna kun suljen oven.
Pysyn kotona koko vuorokauden, joka sinulla on vapaata.
Onko Blanca täällä? -Ei, olemme kahden. Mihin sinä menet?
Keittiöön. Toin paitoja silitettäväksi.
Voin silittää ne. Blanca tekee sen paremmin, mutta...
Aiotko silittää, vaikka aikaa on näin vähän? -Olet oikeassa.
Katso, mitä tein sinulle. - Paellaa!
Tein ihan itse.
Tai Blanca sen teki. Minä vain lisäsin riisin.
Kylmää. -Minä en ole.
Mitä? -Ei mitään. Voin lämmittää sen.
En pidä siitä lämmitettynä. - Anteeksi!
En voinut tietää, milloin tulet. Kun et vaivautunut soittamaan.
Älä nyt. Ei se mitään. - Suutele minua.
Otan suihkun. Olen pitänyt tätä koko päivän. Sitten jutellaan.
Minulla on niin paljon kerrottavaa.
Mutta se voi odottaa. Käy siellä suihkussa, jos se on niin tärkeää.
Sitten naidaan, levätään, ja naidaan taas...
Ja sitten... luoja yksin tietää!
Anna kun autan.
Rauhoitu... kyllä me vielä ehdimme sänkyynkin.
Saat panna minut ajan tasalle.
Tai käyn ensimmäisen näkemäni tyypin kimppuun. Johtuu fosforista.
Mistä fosforista? - Muistipillereistäni.
Ovat kuin lemmenlääkettä. Tätä menoa olen eroottinen kirjailija.
Mitä nyt, Paco? -Ei mitään.
Ihan kuin välttelisit minua. - Enhän välttele.
Mutta on jotain, mitä minun pitää kertoa. -Mitä?
Rauhoitu nyt. - Minä olen rauhallinen.
Mitä helvettiä haluat sanoa? - Lupaa, että olet järkevä.
Kuka ei ole järkevä? - Sinä! Ei huutoa, et kyyneleitä.
Kuka huutaa? Kuka kyynelehtii?
Sano minulle!
Minulla ei ole päivän lomaa.
Pitää olla Torrej‚onissa kahden tunnin päästä. Lähden Splitiin.
Kaksi tuntia? - Suunnitelmiin tuli muutos.
Ei voi olla totta... - Kriisi on pahentunut.
Älä sano niin!
Älä ole lapsellinen. Minulla on sotilaana velvollisuuteni.
Olet minun mieheni! Entä se velvollisuus?
Ongelmamme piti panna parkkiin, kunnes sota päättyy.
Minua ei ole tehty teräksestä! Et voi parkkeerata minua kuin autoa.
Mikset voi ymmärtää?
Ei ole mitään ymmärrettävää. Työsi on aina minua tärkeämpi.
Yritän pelastaa ihmishenkiä! - Mikset pelasta minun henkeäni?
Puhun viattomista ihmisistä, joita ammutaan leipäjonoon.
Ihmisistä vailla sähköä, lääkkeitä ja toivoa.
Puhut minusta. - Olet itsekkyyden huippu.
Etkö voi ajatella muita kuin itseäsi?
En! Olet oikea paskapää!
Käytät niitä bosnialaisraukkoja tekosyynä.†
Menit rauhanturvajoukkoihin paetaksesi sotaa täällä.
Sen sodan ainoa uhri olen minä.
Siitä lähtien kun liityit NATOn kansainvälisiin joukkoihin -
olet loitontunut minusta.
Olisit hyvin voinut mennä puolustusministeriöön.
Ainakin siihen asti, kunnes olisimme ratkaisseet ongelmamme.
Mutta halusit vain paeta luotani.
Mikset voi edes myöntää sitä?
Vastaa!
Kunpa voisin aina vihata sinua yhtä paljon kuin nyt.
Vihan avulla saisin hänet ulos elämästäni.
Rakas Jumala, en usko sinuun, mutta auta minua...
Joko sinä menet? -Jo.
Paco, minä puhun sinulle.
Mitä? -Etkö aio syödä mitään?
En.
Oliko muuta? -Kyllä.
Olet yhä velkaa puoli tuntia niistä kahdesta.
Anna minulle edes 24 tuntia. Missä vain, mahdollisimman pian.
En kestä 24:ää tuntia sitä samaa, mitä tämä on ollut.
Emmekö muka voi puhua rauhassa, kuin aikuiset? -Emme.
Sano edes, mikä meidän tilanteemme on? -En tiedä.
Etkö halua pelastaa avioliittoamme? Minä haluan.
Onko vaikenemisesi kieltämisen merkki?
Lakkaa painostamasta. Etkö tajua, etten pysty nyt puhumaan!
Suuri sotastrategi, kriisien asiantuntija...
Niin, mutta mikään sota ei vedä vertoja sinulle!
Paco... Olen typerys enkä ymmärrä vihjauksia -
mutta nyt saat hitto vie vastata.
Onko pienintäkään mahdollisuutta että avioliittomme pelastuisi?
Ei. Ei minkäänlaista.
Oletko siellä, Leo? Vai onko kiire? Haluan jutella.
Se vie vain hetken. Soita. Etkö varmasti ole siellä?
Leo-kulta, etkö ole kotona?
Minulla on aikaa, katsotaan vastaatko.
Äiti...
Puhuin sisaresi kanssa, aion palata kotikylään.
Halusin vain hyvästellä. Olen niin allapäin, tyttöni.
Verenpaineeni on liian korkealla...
Soita minulle. Äläkä välitä siitä, mitä sisaresi sanoo.
Etkö ole kotona? Olisin niin halunnut jutella kanssasi.
En näe mitään, tyttöni. Äitisi.
Vaihdanko kanavaa? -Kiitos.
Tyhjennä tämä pullo Kanssani
Kun se on tyhjä Lähdemme
Tahdon tuntea Piittaamattomuutesi
Ethän salaa Minulta mitään
Tänä yönä En halua anella
Tänä yönä Sinä lähdet todella
On niin vaikeaa Sinusta luopua
Vaikka tiedän, Et enää minua rakasta
Ei vuodet nää Mitään opettaneet
Toistan aina Ne samat virheet
Vielä kerran juomme Kanssa muukalaisten
Sama tuska Saa silmiimme kyyneleet...
Jos flunssa vaivaa, Felipe parantaa!
Felipe pukki pahin on leikkaussalin!
KALLIONLUJAA LAATUA. ROCA.
Leo, mikä sinun on?
Me tahdomme kunnon töitä ettei tartte kiristää vöitä!
Täällä meitä ryövätään, täällä meitä ryövätään!
On täällä paskameininki! On täällä paskameininki!
Rakkaani, tiedän, Tahdot viedä unelmani
Rakkaani, tiedän, Voit viedä myös sieluni
Mutta rakkain, Jos sieluni viet
Viet myös tuskani
Ota mukaasi Alakuloisuuteni
Ja tämä Kärsimyslauluni
Rakkain, Jos jätät minulle elämäni
Jätä myöskin Mun sieluni
Jos vain tuska Elämään jäljelle jää
Rakkain, Älä anna mun elää
Huomenta. Miten menee?
Kurjasti. Mitä me täällä teemme?
Tämä on uusi asuntoni, ja nyt syömme aamiaista.
En muista mitään. - Minä muistan kaiken.
Ja aion kiristää sinua.
Kiristää? - Katso ulos ikkunasta.
Taisin juoda liikaa. -Niin.
Paljastit "salaisuutesi kukan", kuten Amanda Gris sanoisi.
Unohda, että olen toimittaja. En tee mitään. Yhdellä ehdolla.
Että et yritä enää samaa kuin eilen -
ja että jaat salaisuutesi kanssani.
Sopiiko?
Sopii.
Leo! -Betty? Pelästytit minut.
Minäkö sinut? - Mitä sinä täällä?
Etsin sinua koko yön. Mikset ole soittanut?
Soitin sairaaloihin ja poliisille...
Älä huuda, päätäni särkee. - Olut auttaa.
Ei, lopetin juomisen. - Entä sinä? Hei, Betty.
Ota rauhoittava lääke. - Otin ne kaikki viime yönä.
Otit koko purkillisen rauhoittavia?
Puolikkaan vain. Mutta en halua puhua siitä.
Ei, et halua puhua mistään, etkä anna meidänkään puhua!
Jäikö vielä jotain sanomatta?
Takuulla jäi!
Miten luulet, että pääsin sisään? Kuka antoi minulle avaimet?
Paco! Etkö ihmettele sitä, että hän soitti minulle kun olit luonani?
Eikö hän soittanutkaan minulle? -Ei!
Mitä pitää tehdä, että tajuat todellisuuden?
Että hyväksyt todellisuuden? - Tehän kätkette sen minulta.
Koska maailmasi romahtaa jo siitä, ettet saa saappaita jalastasi.
Mitä sinä teet?
Paco on yrittänyt kertoa sinulle vuosikaudet.
Mutta alat aina kiljua hysteerisenä. Eikä Paco ole niin julma.
Mikset sinä kertonut? Olethan asiantuntija.
Missä lajissa? - Huonojen uutisten kertomisessa.
Opetat sitä tuleville lääkäreille. - Minähän kerron nyt.
Hyvä. Kerroit jo. Ole hyvä ja mene.
Enkä mene.
Olen minäkin riidellyt hänen kanssaan. Tein sen sinun vuoksesi.
Kun hän kertoi, mitä oli tapahtunut -
kysyin miten hän saattoi jättää sinut sellaiseen mielentilaan.
Hän väitti, että se oli sinun normaali mielentilasi.
Minä tunnen sinut paremmin. Ymmärsin, miltä sinusta tuntui.
Pyysin häneltä avaimet ja tulin tänne, ettet olisi yksin.
Kun näin oksennuksen ja tyhjän lääkepurkin, pelkäsin pahinta.
Et tiedä, miten huolissani olin.
Tietääkö hän?
Tietää. Soitti aamulla lento- kentältä, ennen koneen lähtöä.
Meneekö hän todella Splitiin? - Kyllä.
On varmaankin jo perillä.
Milloin suhteenne alkoi? - Ennen hänen lähtöään Brysseliin.
Paco tuli tapaamaan minua.
Teillä oli kriisi, eikä Paco kestänyt nähdä sinun kärsivän.
Hän ei rakastanut sinua enää, muttei tiennyt miten kertoa siitä.
Hän tuli luokseni, koska olen ystäväsi ja psykologi.
Sanoin, että ystävänäsi en voi ottaa häntä potilaaksi.
Suosittelin kollegaani, mutten tiedä kävikö Paco hänen luonaan.
Paco kävi edelleen luonani.
Hän halusi huojentaa mieltään minulle ystävänä.
Eräänä päivänä me vain päädyimme toistemme syliin.
Puhelin... - Kuulen kyllä.
Etkö aio vastata? -En.
Vastaa sinä. Se on sinulle.
Sano että tiedän kaiken, mutta odota kunnes olen mennyt.
Niin? -Oletko se sinä, Leo?
En ole hän. -Täällä hänen äitinsä. Olisi asiaa.
Pyydän puhelimeen. Leo...
Se on äitisi.
Kiitos.
Äiti. Aioin juuri soittaa sinulle.
On tämä sellainen häpeä. Jos isäsi eläisi... -Leo!
Hiljaa, epäsikiö!
Palaan kotikylään. Vain siellä saan sieluuni rauhan.
Hyvä on, äiti. Lähden mukaan. Tulen heti hakemaan sinut.
Voi tätä ilon päivää!
Ei häntä kukaan ole heittänyt ulos. -Onhan, miehesi!
Santiago sanoi vain, ettei aio kysyä häneltä lupaa juomiseen.
Haukuit juopoksi! - Se hän onkin!
Ei järjen häivääkään! - Itselläsi ei ole.
Pitäisikö vain olla hiljaa? Hän kohtelee minua kuin koiraa!
Rosa ja äiti, älkää riidelkö. - Älä riitele, Rosa!
Tulen sinne. - Tänne se! Leo?
Laski luurin.
Olen huolissani hänestä. - Samoin. Sinä viet minulta hengen.
Lähde sinäkin sinne maalle. - En minä voi!
En voi jättää sinua tänne kaikkine ongelminesi.
Teet minut hulluksi.
Olet kuin Petra-sisareni, levätköön hän rauhassa.
Mielipuolen silmät, niin kauniit...
Tortillaa?
Vähän siankylkeä? - Ei, äiti, en voi.
Siitä lähtien kun se laihdutusvillitys alkoi -
olet mennyt vain alaspäin. Älkää enää laihduttako, Angel.
Ei hätää. Olen oikea ahmatti. - Siksi olettekin niin komea.
Hän oli pikku pullukka. Painoi syntyessään 5 200 grammaa.
Kaksi päivää synnytyksen jälkeen. Ei vetänyt syntyessään henkeä.
Luojan kiitos anoppivainaa oli rautainen nainen. Hän sanoi:
"Ulos se lapsi!" - Sanoin: "Sinnehän jäätyy."
Ette tiedä, miten kylmä täällä talvisin on.
Anoppi vaati, ja veimme tytön ulos. Hän reagoi ja jäi henkiin.
Muistatko, Leocadia? - Miten minä voisin muistaa?
Ei, puhun siitä runosta, jonka kirjoitin kylästä.
Kuinka kaunis onkaan aamu, Leo. Säihkyvät auringon säteet
Kukkien tuoksu Lehdosta kantautuu
Joka oksalla lintunen, Liverrystä kuuntelen iloiten
Kuuluu hento määintä Lampaiden
Ne ruohosta erottuvat Lailla lumihiutaleiden
Siinä mökki on Lammaspaimenten
Mökki valkoinen, Liljaa valkeampi
Tuolla maatalo häämöttää, Talon vierellä vihannestarha
Tarhan vierellä talo, Talon vierellä kirkko
Ikitammet mäellä kohoaa, Laakso kantaa hedelmää
Joenvarrella puiden rivi. Etkö sitä jo tunne?
Se on kotikyläni
Se on Jacinta!
Kuulin auton äänen ja sanoin itsekseni: "Se on Jacinta!"
Mitä kuuluu? - Mitä sinä täällä?
Ja Leo myös! - Tulin hänen matkassaan.
Miten hänen kävi? - Taisi vain kompastua.
Avatkaa ovi.
Ei käynyt kuinkaan.
Tännepäin.
Et ole koskenut soppaasi.
Mikä sinun on, Leo? - Olen tulossa hulluksi, äiti.
Sisaresi on jo, mutta et kai sinä. - Kyllä, ihan kuin täditkin.
Ja isoäitisi. Hullu.
Johtuuko se Pacosta?
Niin arvelinkin.
Lapsiraukka. Niin nuori, ja nyt jo kuin lehmä ilman kelloaan.
Lehmä ilman kelloa? - Eksyksissä, ihan kuin minä.
Minäkin olen kuin kelloton lehmä. Tässä iässä se on luonnollista.
Siksi haluan asua täällä kylässä.
Kun me naiset menetämme miehen, kuolemassa tai toiselle -
meidän on palattava synnyinsijoillemme.
Käytävä kappelissa, istuttava naapurien kanssa ulkona -
pidettävä hartaushetkiä... Vaikka ei olisikaan uskovainen.
Muuten olemme eksyksissä kuin lehmä ilman kelloaan.
Äiti... -Tyttöseni.
Vaivalla sinut synnytin...
Mitä nämä isopäiset ovat? - Neuloja.
Ja muut? -Nuppineuloja.
Etkö tunne sitä sanontaa?
"Mustasukkaisuus on neula, joka estää minua elämästä."
"Jos mustasukkaisuudesta tahdot tietää, kysy minulta."
Ja minulta.
Mitä Valentina-tädille kuuluu? - Hyppäsi kaivoon.
Kuoliko hän? - Kyllä. Muurarit löysivät hänet.
Soittivat hänen pojalleen. Nostivat hänet ylös.
En tiennyt mistään tädistä. - Kertoi uskomattomia tarinoita.
Hieno nainen, mutta yksinäinen.
Yksinäinen ja ylväs ja... tiedättehän...
Laulakaa minulle laulu, ennen kuin masennun täysin.
Vaikka se... "Tulen Almagrosta"?
Tulen Almagrosta Tulen Almagrosta
Tulen joenrannalta Vehmahalta
Missä pitsiä nyplätään, Munakoisoa viljellään...
Sinulle soitetaan, Leocadia. - Minulle?
Niin, eikö nimesi ole Leocadia?
Kuka soittaa? Mies vai nainen? - Nainen.
Niin? -Täällä Alicia.
Mistä sait numeroni? - Annoit sen viime kerralla.
Niin, viime kerralla...
Kaksi uusinta romaania ovat parhaita mitä olet kirjoittanut aikoihin.
Puhdasta Amanda Gris'iä. - Mukava kuulla.
Luin elokuvasta, jonka juoni muistuttaa "Kylmähuonetta".
Minäkin luin siitä. - Mikä yhteensattuma.
Noinkohan...
Tom‚as on vainoharhainen. Oletko myynyt sen toisella nimellä?
En, heitin sen pöytälaatikkoon. - Ei kai sitä ole varastettu?
Ei... Ehkä se varastettiin sinulta. Sinullahan oli toinen kappale.
Kuka sen minulta varastaisi? - Narkkaripoikasi.
On varastanut ennenkin. Siitä ottaa kopiot tunnissa.
Eikä ollut tekijänoikeuksiakaan. - Etkö hankkinut niitä?
En, se oli pelkkää roskaa. - Oikeudet pitää olla roskallakin.
Kysyn pojaltani. Mutta on kai parasta unohtaa koko juttu.
Tärkeintä on, että Amanda Gris on palannut.
Niin, se on tärkeintä...
Leo! Kuinka mukavaa! - Annoitko Alicialle numeroni?
Annoin. Miten niin?
Saivat Amanda Gris'iltä kaksi romaania. En kirjoittanut niitä.
Sanoitko sen hänelle? -En.
Hyvä. -Kirjoititko sinä ne?
Kyllä. Huomasivatko eron? Hylkäsivätkö he sen?
Ei, olivat innoissaan. Mikset sanonut mitään?
Pelkäsin, että sanoisit ei. Anteeksi, Leo. Mutta nyt olet vapaa.
Milloin tulet takaisin? - Pian, valitettavasti.
Paco haluaa erota. - Soita sitten.
Haluan nähdä sinut. - Minä soitan.
Mutta älä puuhaile minun selkäni takana.
Olen ihan poikki. - Ei ihme tuolla elopainolla.
Nyt käytän sinua hyväkseni. - Olen ollut ennenkin "neekerinä".
Kukaan ei ole ennen kirjoittanut minun puolestani. -Totut kyllä.
Entä sinä? - Unelmani on toteutunut.
Kauanko tuota iloa jatkuu?
Kunnes sopimuksesi raukeaa. - Mitä haluat vastalahjaksi?
En mitään, mutta jos vaadit... - Minä vaadin.
Saat agenttina 20%, minä saan loput 80. Oletko nyt tyytyväinen?
Olen. Entä sinä? - Olen, jos sinäkin.
Blanca... -Miksette ilmoittanut tulostanne?
Mikset kertonut, että olet suuri taiteilija? Käytin sinua hyväkseni.
Teistä on ollut niin suuri apu. Ette arvaakaan miten suuri.
Blanca! -Rosa!
Tunnetteko toisenne? - Puhelimesta.
Hän pitää minut ajan tasalla. Milloin sinä tulit?
Juuri äsken. Ajoin suoraan tänne.
Olit loistava, Blanca. Loistava, loistava, loistava...
Liioittelet. Antonio! - Sinun poikasi!
Mitä hänestä? - Vaiti, vaiti, vaiti...
Antonio, katso kuka tuli.
Hei.
Onko sattunut jotain? -Ei.
Tai on.
Pukuhuoneessa olit ekstaasissa, nyt olet itkun partaalla.
Onko seurani niin masentavaa? - Muistutit minua Pacosta.
3 vuotta sitten olimme Ateenassa. Kuin Madrid, vähemmän baareja vain.
Kävelimme kadulla, Paco alkoi pelata palloa pahvilaatikoilla.
Hän oli kuin pikkupoika.
Se on ainoa hyvä muistoni siitä matkasta.
Pallon pelaaminen on ehdottomasti kiellettyä.
Vain balettia tästä lähtien.
Jos hyrrä osaa pyöriä, minäkin osaan tanssia.
Angel!
Sattuiko sinuun? - Joka paikka hajosi.
Älä hupsi siinä. Nouse ylös.
Onko nyt parempi? - Muistatko "Casablancan"?
Ingrid Bergman tulee ensi kertaa Rick's Café'hen -
ja he istuvat samaan pöytään.
Bogart on aivan jäykkänä, tunne saa hänet sanattomaksi.
Ingrid kysyy muistaako hän heidän edellisen tapaamisensa.
Se oli Pariisissa.
Bogart vastaa: "Sitä päivää en unohda koskaan."
Sinä päivänä saksalaiset miehittivät Pariisin.
"Saksalaiset olivat harmaissa, sinä sinisissä."
Olit sinisissä silloin kun pakenit elämästäsi minun elämääni.
En halua muistaa sitä. - Minä muistan sen ikuisesti.
Vien sinut kotiin. Olet päissäsi.
Jää luokseni. - Ei. Täytyy mennä kotiin.
Yksin? -Niin.
Onpa sinusta tullut vahva. Pidin sinusta enemmän, kun olit hauras.
Olen yhä hauras. En uskalla ottaa matkalaukkuja autosta.
En ole lainkaan vahva. Mutta minun on opittava elämään ilman Pacoa.
Otetaan sitten yhdet. Siitä saat voimaa.
Minun on myös opittava elämään ilman viinaa.
Ilman Pacoa, ilman viinaa. Mitä pikemmin aloitan, sen parempi.
En vastaa.
Niin? -Täällä Antonio.
Saanko tulla? -Tule vain.
Mikä on, Antonio? - Äiti lähetti nämä.
Tähän aikaan? Viskiä? Olen lopettanut juomisen.
Mutta voin aloittaa taas, jos otat yhden kanssani. Sano kyllä.
Tietenkin. - Ei ole jäitä. Haittaako?
Nukutteko yön täällä? - Yritän ainakin.
Yksin? -Niin. Miksi?
Haluatteko että jään? - Juo nyt ja mene. Kippis.
Tunnustan ensin yhden asian. - Kerro.
Olen varastanut teiltä jotakin. -Mitä?
Koruja. Ei mitään tärkeää. - Kun olin poissa?
Ei, täällä. Käytin hyväkseni huonomuistisuuttanne.
Vein myös sen romaanin siitä "kylmähuoneesta".
Annon sen kaverilleni, joka myi sen elokuvatuottajalle.
Siitä tehdään elokuva.
Olen lukenut.
Se olit siis sinä. - Mutta en ole mikään varas.
Et tietenkään. - Rahat menivät esitykseen.
Se oli ainoa keino, jolla pystyin rahoittamaan sen.
Onko äitisikin varastanut minulta? - Äiti ei hyväksy varastamista.
Hän raivostui, kun sai tietää. Sinä päivänä Paco tuli.
Me riitelimme. - Niin, se paella-päivä.
Edellisenä päivänä hän sai minut kiinni. Hän ei halunnut tanssia.
Hän rakastaa teitä kovasti. - Niin minäkin häntä.
Hän puhuu aina siitä, miten paljosta olemme teille velkaa.
Ja nyt tulit maksamaan sen velan?
Montako naintia siihen tarvitaan? Monenko arvoinen olen?
Ette saa puhua tuollaista!
Maksan kaiken takaisin. - Ei tarvitse, Antonio.
Et olisi voinut sijoittaa paremmin kuin siihen, mitä tänään näimme.
Tarkoitatteko tuota? - Elämä on uskomatonta.
Niin julmaa ja arvaamatonta, mutta oikeudenmukaista.
Jos sanotte niin... Lähdenkö vai jäänkö?
Mene. Ennen kuin sekoan ja unohdan, että olen upea nainen.
Ja kiitos, Antonio. - Mistä hyvästä?
Annoit elämäni pahimmille hetkille merkityksen. Sait unohtamaan Pacon.
En ole ajatellut häntä varttituntiin. Näkemiin.
Hei. -Hei.
Saanko tulla? - Kaikkea sinäkin kysyt!
Mieleeni tulee "Rikkaiden ja kuuluisien" loppu.
Kirjailijaystävättäret juovat kahdestaan maljan -
kaukana maailmasta, takan äärellä.
Mutta sinä et juo, ja oli uuden- vuodenaatto. Siksi he joivat maljan.
Tarjoa juotavaa, niin teen tästä uudenvuodenaaton.
Anna suukko. Jos on uudenvuoden- aatto, haluan tuntea ihmislihan.
Ja olet ainoa liha, mitä täällä on.
Suomennos: Outi Kainulainen Broadcast Text